Німецька окупація Білорусі під час Другої світової війни
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/3/3c/Belarus_occup.svg/300px-Belarus_occup.svg.png)
Історія Білорусі |
---|
![]() ![]() Історичний і сучасний державний герб Білорусі |
Давня доба
|
За темою |
Інше
|
Хронологія![]() ![]() |
|
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/8/8c/Map_used_to_illustrate_Stahlecker%27s_report_to_Heydrich_on_January_31%2C_1942.jpg/250px-Map_used_to_illustrate_Stahlecker%27s_report_to_Heydrich_on_January_31%2C_1942.jpg)
Наци́стська окупа́ція Білору́сі — окупація нацистськими військами в 1941—1944 території БРСР (у кордонах 1941 р.) в ході нападу Німеччини на СРСР 22 червня 1941 року. Радикальною польською історіографією не визнається як цілісний предмет вивчення і розділяється на окупацію Східної Польщі та окупацію БРСР у межах 1938 року.
Після повного захоплення вже в 1941 році німецькими військами території БРСР її було розділено на кілька зон управління: з третини земель приблизно в центрі утворилася генеральна округа «Білорутенія» («Білорусь») у складі райхскомісаріату «Остланд», південна частина БРСР відійшла до райхскомісаріату «Україна», будучи поділеною між генеральними округами Волинь-Поділля та Житомир, північний схід увійшов в округу Білосток та незначною мірою — в генеральну округу «Литва», а східна частина залишилася у підпорядкуванні командування тилу групи армій «Центр».
На окупованій території з перших днів Німецько-радянської війни діяли радянські партизанські формування. Також із 1941 сюди поширювалася діяльність польських партизанських сил. У низці районів Берестейської області діяли українські ОУН і УПА.
Історія
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/4/48/Bundesarchiv_Bild_101I-138-1083-26%2C_Russland%2C_Mogilew%2C_Zwangsarbeit_von_Juden.jpg/300px-Bundesarchiv_Bild_101I-138-1083-26%2C_Russland%2C_Mogilew%2C_Zwangsarbeit_von_Juden.jpg)
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/4/4b/Bundesarchiv_Bild_146-1982-077-11%2C_Russland%2C_Minsk%2C_gefangene_sowjetische_Soldaten.jpg/220px-Bundesarchiv_Bild_146-1982-077-11%2C_Russland%2C_Minsk%2C_gefangene_sowjetische_Soldaten.jpg)
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/3/38/Bundesarchiv_Bild_146-2008-0042%2C_Wei%C3%9Frussland%2C_Minsk%2C_Geb%C3%A4ude.jpg/220px-Bundesarchiv_Bild_146-2008-0042%2C_Wei%C3%9Frussland%2C_Minsk%2C_Geb%C3%A4ude.jpg)
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/7/77/Bundesarchiv_Bild_183-1991-0206-506%2C_Wei%C3%9Frussland%2C_Minsk.jpg/220px-Bundesarchiv_Bild_183-1991-0206-506%2C_Wei%C3%9Frussland%2C_Minsk.jpg)
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/d/d0/Bundesarchiv_Bild_101III-Weiss-046-14%2C_Russland%2C_Minsk%2C_Ordnungspolizei%2C_Bach-Zelewski.jpg/220px-Bundesarchiv_Bild_101III-Weiss-046-14%2C_Russland%2C_Minsk%2C_Ordnungspolizei%2C_Bach-Zelewski.jpg)
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/d/de/Bundesarchiv_Bild_146-1976-127-15A%2C_Minsk%2C_erh%C3%A4ngte_Widerstandsk%C3%A4mpfer.jpg/220px-Bundesarchiv_Bild_146-1976-127-15A%2C_Minsk%2C_erh%C3%A4ngte_Widerstandsk%C3%A4mpfer.jpg)
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/1/19/Bundesarchiv_Bild_146-2004-230%2C_Mogilew%2C_einheimische_Miliz.jpg/220px-Bundesarchiv_Bild_146-2004-230%2C_Mogilew%2C_einheimische_Miliz.jpg)
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/e/e6/Bundesarchiv_Bild_146-1970-043-52%2C_Russland%2C_bei_Minsk%2C_tote_Zivilisten.jpg/220px-Bundesarchiv_Bild_146-1970-043-52%2C_Russland%2C_bei_Minsk%2C_tote_Zivilisten.jpg)
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/6/6f/Bundesarchiv_Bild_121-1847%2C_Russland-Mitte%2C_Kampfgruppe_Schimana.jpg/220px-Bundesarchiv_Bild_121-1847%2C_Russland-Mitte%2C_Kampfgruppe_Schimana.jpg)
Ряд істориків визначає початок німецької окупаційної діяльності на території сучасної Білорусі вереснем 1939, коли відбувалися бойові зіткнення між Третім Райхом і Польщею, до складу якої входила Західна Білорусь. За таємним додатком до пакту Молотова — Ріббентропа схід Польщі потрапив у сферу впливу СРСР, у результаті чого незабаром радянські війська увійшли в східні воєводства Польщі.
Напад Німеччини на СРСР почався з підконтрольної Німеччині території Польщі і з географічних причин насамперед торкнувся заходу Білорусі, де наступ відбувався головним чином силами «групи армій «Центр» у рамках плану «Барбаросса». Наступ відзначався поодинокими зусиллями опору радянської армії та порівняно стрімким наступом німецької (так, вже через кілька днів вермахт увійшов у Мінськ). За провал оборони Білорусі керівників Західного особливого військового округу наприкінці липня 1941 засудили до розстрілу[1].
Перед німецьким вторгненням радянська влада у Західній Білорусі ув'язнила, стратила або перевезла у східну частину СРСР понад 100 000 осіб. У червні-липні 1941 від рук НКВС загинуло понад 1 000 в'язнів, зокрема, у Червні, Глибокому і Вілейці. Ці злочинства підігрівали антикомуністичні почуття білоруського населення і використовувалися нацистською антисемітською пропагандою.
У ході Німецько-радянської війни під окупацією опинилася практично вся територія Білорусі, її повернення під контроль СРСР відбувалося із 1943 року (перший відвойований районний центр — Комарин) та тривало до серпня 1944 (операція «Багратіон»).
Окупаційна політика
На захопленій Третім Райхом території БРСР під окупацією опинилося близько 8 млн осіб, а також 900 тис. радянських військовополонених [2]. Німецька адміністрація проводила політику геноциду, грабежу і насильства. Все це відбувалося згідно з планом «Ост».
Першим кроком загарбників стало запровадження обмежень громадянських свобод місцевого населення. Було оголошено надзвичайний стан. Все населення, яке проживало на окупованій території, підлягало обов'язковому обліку і реєстрації у місцевих адміністраціях. Заборонялася діяльність всіх організацій, а також проведення мітингів і зібрань. Вводився режим перепусток і комендантська година. З перших днів війни німці проводили масові чистки: вбивали комуністів, комсомольців, активістів радянської влади, представників інтелігенції. З особливою жорстокістю винищувалася «расово шкідлива» частина населення: євреї, цигани, фізично і психічно хворі.
Масове знищення населення здійснювали особливі оперативні групи — айнзатцгрупи, які ділилися на спеціальні та оперативні[3].
На території Білорусі нацисти створили 260 концентраційних таборів, їхніх філій і відділень [4]. Найбільшим був Тростенецький табір смерті, в якому за роки війни було знищено 206 500 осіб[5].
У містах влаштовувалися спеціальні зони проживання євреїв — гетто. Загалом у Білорусі було створено, за різними даними, від 111 до більш ніж 200, а за даними доктора історичних наук Еммануїла Йоффе — 299 гетто в 277 населених пунктах на довоєнній території БРСР, з яких на сучасній території Білорусі — 238 гетто в 216 населених пунктах. Найвідомішими гетто були мінське, гродненське, бобруйське, барановицьке, берестейське, пінське, слонімське, гомельське, білостоцьке, річицьке. Євреї піддавалися систематичному цілеспрямованому знищенню в рамках політики «остаточного вирішення єврейського питання».
З метою боротьби з антинімецьким опором німецька окупаційна влада широко застосовувала каральні експедиції. Знищувалися цілі райони, які перетворювалися на «зони пустель». За час окупації БРСР було проведено понад 140 каральних експедицій. Перша з них — «Прип'ятські болота» — відбулася в липні-серпні 1941 на території Берестейської, Мінської, Пінської і Поліської областей. За час операції німецькі каральні загони розстріляли 13 788 осіб[6]. За весь час німецької окупації було знищено 628 населених пунктів разом із жителями, 5 295 населених пунктів знищено з частиною жителів[7].
Найбільшими каральними операціями були «Орел», «Трикутник», «Чарівна флейта», «Котбус», «Герман». У звіті про результати експедиції «Герман» (липень-серпень 1943), проведеної на території Воложинського, Івенецького, Любчанського, Новогрудського і Юратишковського районів, Курт фон Готберг повідомляв у Берлін, що вбито 4 280 осіб, взято в полон 20 944 людини, в тому числі 4 180 дітей[7].
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/a/ad/Praca_niameccyna.jpg/220px-Praca_niameccyna.jpg)
Німецька окупаційна влада часто використовували дітей як донорів крові. Місцеве населення залучалося до розчищення замінованих ділянок, було живим щитом у бойових операціях проти партизанів і військ Червоної Армії. Німецька адміністрація застосовувала депортацію населення на примусові роботи в Німеччину, Австрію, Францію, Чехію. Таких «добровільних» працівників називали «остарбайтерами». З Білорусі було вивезено близько 400 тис. осіб. 186 тис. білорусів загинули на роботах[8].
Всі економічні і природні ресурси загарбаних районів оголошувалися німецькою власністю. Вводилася обов'язкова трудова повинність. Про суть економічної політики в Східній Європі (включно з Білоруссю) можна судити з вимог райхсмаршала Герінга до райхскомісарів у серпні 1942[8]:
Ви спрямовані туди для того, щоб працювати на добробут нашого народу, а для цього необхідно забирати все можливе. При цьому мені абсолютно все одно, якщо ви мені скажете, що люди окупованих областей помирають з голоду. Нехай помирають, аби тільки були живі німці. Я зроблю все — я змушу виконати поставки, які на вас покладаю, і якщо ви цього не зможете зробити, тоді я поставлю на ноги органи, які за будь-яких обставин витрясуть ці поставки.
Сільське населення Білорусі мусило здавати 3-4 центнери зерна з гектара, 350 літрів молока з кожної корови, 100 кг свинини з одного двору, 35 яєць від кожної курки, 6 кг птиці з двору, 1,5 кг вовни з кожної вівці і в середньому 100 рублів на людину[9].
Всі ці заходи, які проводилися німецькою адміністрацією на території Білорусі, сприяли піднесенню визвольного руху. З перших днів війни білоруси почали чинити опір німецьким окупаційним органам. Після запровадження різних обмежень і податків невдоволення серед мирного населення наростало в геометричній прогресії, що дозволило успішно організувати у Білорусі рух опору. Цей рух поділявся на кілька течій: прорадянський, який прагнув до взяття під контроль території Білорусі радянськими органами влади, та антирадянський, який намагався боротися з німецькими і радянськими силами (в цій течії виокремилися власне білоруський рух, а також український і польський, які діяли у прикордонних районах Білорусі поряд з Україною і Польщею відповідно).
Починаючи з 1941, Вільгельм Кубе, який керував генеральним комісаріатом Білорусі в генеральній окрузі «Вайсрутенія» («Білорусь»), проводив політику т. зв. «вайсрутенізації», яка, між іншим, породжувала серйозні конфлікти між ним і керівництвом нацистської партії та об'єктивно посприяла посиленню білоруського нерадянського національного почуття і обернулася низкою стійких політичних наслідків, в тому числі в радянській післявоєнній національній та демографічній політиці.
Починаючи з 1942, на додачу до допоміжної поліції німецька влада сформувала на території Білорусі військово-поліційні сили, зокрема і національні (Білоруський корпус самооборони).
Втрати
Три роки окупації Білорусі (1941-1944), подвійне проходження німецько-радянського фронту, збройні сутички партизанських груп мали страшні наслідки: загинуло 2 млн. осіб (з них від 250 тис. до 1 млн. євреїв[10]), близько 3 млн осіб стали безхатьками[11]. Але дуже важко точно визначити кількість людських жертв у Білорусі під час німецької окупації. У радянські часи було прийнято вважати, що загинув кожен четвертий житель Білорусі. Через 50 років після Другої світової війни офіційно вважалося, що кількість жертв становить 2 млн. 200 тис. осіб.[12] Вперше вона стала відома в 1944 році в результаті узагальнення даних «Надзвичайної комісії з розслідування злочинів німецько-фашистських окупантів».
№ | Області | Знищено всього цивільного населення | Вбито військовополонених | Вивезено в Німеччину |
---|---|---|---|---|
1 | Бобруйська | 82 194 | 54 013 | 15 275 |
2 | Барановицька | 181 179 | 88 407 | 33 773 |
3 | Берестейська | 159 526 | 38 858 | 30 008 |
4 | Вітебська | 151 421 | 92 891 | 68 434 |
5 | Гомельська | 53 630 | 114 476 | 16 745 |
6 | Гродненська | 111 208 | 41 330 | 53 965 |
7 | Могильовська | 71 602 | 59 134 | 21 436 |
8 | Молодечненська | 42 373 | 34 652 | 8 828 |
9 | Мінська | 317 515 | 101 590 | 29 815 |
10 | Поліська | 37 981 | 3 120 | 23 047 |
11 | Пінська | 95 385 | 24 613 | 30 861 |
12 | Полоцька | 105 211 | 157 007 | 52 599 |
Всього | 1 409 225 | 810 091 | 384 786[13] |
Якщо до кількості «мирних жителів» практично немає питань, то до кількості військовополонених є, оскільки не всі вони перед війною жили на території БРСР.
На рубежі XX-XXI сторіч це число переглянули як білоруські, так і зарубіжні вчені. Так, А. Литвин стверджує, що Білорусь під час окупації втратила від 1 млн. 950 тис. до 2 млн. осіб. Ця кількість включає білорусів, які загинули на території Білорусі, на фронті і під час примусових робіт у Німеччині.
Російський історик П. Полян, цитуючи прикінцеву доповідь «Надзвичайної комісії», деталізує втрати Білорусі по кожній із 12 областей, що існували на той час. У цій доповіді 1 360 034 осіб зараховано в рубрику «вбиті, закатовані мирні жителі», що становить 22,4% всього населення Білорусі на той час.
Після окупації
Пізніше в 1944 році 30 навчених німцями білорусів спустилися з повітря за радянську лінію фронту, щоб посіяти безладдя. Вони ввійшли в історію як підрозділ «Чорний кіт» на чолі з Вітушком. Спочатку їхня діяльність мала певні успіхи через неорганізованість тилів Червоної Армії. Крізь Біловезьку пущу прослизнули інші такі білоруські підрозділи і в 1945 році розгорілася повномасштабна партизанська війна. Але до 1957 року НКВС зумів проникнути в ці загони і нейтралізувати їх.
Загалом Білорусь під час Другої світової війни втратила чверть свого довоєнного населення, в тому числі практично всю свою інтелектуальну еліту. Було знищено близько 9 200 сіл і зруйновано 1 200 000 будинків. Великі міста Мінськ і Вітебськ втратили більш ніж 80% своїх будинків і міської інфраструктури. За оборону від німців і твердість духу під час німецької окупації столиці Мінську після війни було присвоєно звання «місто-герой». Берестя, відоме своєю фортецею, яка стала центром героїчної оборони міста, після війни було відзначено званням «фортеця-герой».
Див. також
- Генеральний план «Ост»
- Білоруська центральна рада
- Білоруська визвольна армія
- Катинський розстріл
- Хатинь (Білорусь)
- Лахва
- Малий Тростенець
- Партизанський рух у Білорусі часів Другої світової війни
- Акція «Буря»
- Смоленська битва (1941)
- Радянські партизани
- Західна Білорусь
- 30-та гренадерська дивізія СС (1-ша білоруська)
- Радослав Островський
- Петро Машеров
Примітки
- ↑ Павал Берасьнеў. Барацьба за нацыянальную самасвядомасьць беларусаў // Зьвязда : газета. — 23 сакавіка 2011. — № 53 (26917). — С. 5. — ISSN 1990-763x.
- ↑ Каваленя та ін.
- ↑ Каваленя та ін.
- ↑ Каваленя та ін.
- ↑ Каваленя та ін.
- ↑ Каваленя, 2004 та Каваленя А.А. та ін., 100.
- ↑ а б Каваленя, 2004 та Каваленя А.А. та ін., 101.
- ↑ а б Каваленя, 2004 та Каваленя А.А. та ін., 102.
- ↑ Каваленя, 2004 та Каваленя А.А. та ін., 103.
- ↑ Smilowitsjy, L. Die Partizipation der Juden am Leben der Belorussischen Sozialistischen Sowjetrepublik (BSSR) im ersten Nachkriegsjahrzehnt, 1944—1954 // «Existiert das Ghetto noch?»: Weißrussland: jüdisches Überleben gegen nationalsozialistische Herrschaft / hrsg. von der Projektgruppe Belarus im Jugendclub Courage Köln e. V. — Berlin [etc.]: Assoziation A, 2003. — 319 s. — S. 277.
- ↑ Gerlach, Ch. Kalkulierte Morde: die deutsche Wirtschafts- und Vernichtungspolitik in Weißrußland, 1941―1944 / Christian Gerlach. — Hamburg: Hamburger Ed., 1999. — 1232 s. — S. 11. — ISBN 3-930908-54-9.
- ↑ Кравченко, И. Немецко-фашистский оккупационный режим в Белоруссии // Немецко-фашистский оккупационный режим. (1941—1944 гг.): [Сборник статей] / Институт марксизма-ленинизма при ЦК КПСС, Отделение истории Великой Отечественной войны; Под общ. ред. проф. Е. А. Болтина. — М.: Политиздат, 1965. — 388 с. — С. 63.
- ↑ У довідці помилково 377 776
Література
- Каваленя А., Лемяшонак У., Далгатовіч Б. та ін. Вялікая Айчынная вайна савецкага народа (у кантэксце Другой сусветнай вайны): вучэбны дапаможнік для студэнтаў устаноў, якія забяспечваюць атрыманне вышэйшай адукацыі / Пад рэд. А. Кавалені, М. Сташкевіча. — Мн. : Выдавецкі цэнтр БДУ, 2004. — 279 с.
- Lizaveta Kasmach. "Forgotten occupation: Germans and Belarusians in the lands of Ober Ost (1915–17)", Canadian Slavonic Papers 58, no 4 (2016). Pages 321-340
- В. А. Кахновіч, Н. О. Кахновіч. «Вельмі ж мне надаела вайна за 4 гады…» / усні свідчення очевидців Другої світової війни // Сторінки історії: збірник наукових праць. — Випуск 44, 2017. — c. 124—133. – Бібліогр.: 29 назв.
Посилання
- Юрій Туронак. Методи окупації у Білорусі