Chilia Nouă
Chilia Nouă | |||
Кілія | |||
— Oraș — | |||
![]() | |||
| |||
![]() ![]() Chilia Nouă Chilia Nouă (Regiunea Odesa) | |||
![]() ![]() Chilia Nouă Chilia Nouă (Ucraina) | |||
Coordonate: 45°28′3″N 29°14′16″E ({{PAGENAME}}) / 45.46750°N 29.23778°E | |||
---|---|---|---|
Țară | ![]() | ||
Regiune | ![]() | ||
Raion | ![]() | ||
Comunitate teritorială unită[*] | ![]() | ||
Cod KOATUU | 5122310100 | ||
Numit după | Ahile | ||
Suprafață[2] | |||
- Total | 19,5 km² | ||
Altitudine | 5 m.d.m. | ||
Populație (2011) | |||
- Total | ▼20.829 (01.01.2011)[1] locuitori | ||
- Densitate | 1.068 loc./km² | ||
Fus orar | UTC+2 | ||
Cod poștal | 68303 | ||
Prezență online | |||
site web oficial ![]() GeoNames ![]() | |||
Modifică date / text ![]() |
Chilia Nouă (în ucraineană Кілія, transliterat: Kilia) este un oraș-port dunărean situat pe malul stâng, nordic al Brațului Chilia, și aflat în prezent în Ucraina, Regiunea Odesa.
Este capitala raionului omonim, ce mai are o populație românească de 16%. O mare parte din aceasta se găsește chiar în oraș (tradițional, românii locuiau în apropierea Dunării și a vechii cetăți).
Istoric
![Modificați la Wikidata](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/7/73/Blue_pencil.svg/10px-Blue_pencil.svg.png)
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/4/49/Flag_of_Ukraine.svg/23px-Flag_of_Ukraine.svg.png)
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/8/86/Flag_of_the_Soviet_Union_%281936_%E2%80%93_1955%29.svg/23px-Flag_of_the_Soviet_Union_%281936_%E2%80%93_1955%29.svg.png)
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/7/73/Flag_of_Romania.svg/23px-Flag_of_Romania.svg.png)
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/8/86/Flag_of_the_Soviet_Union_%281936_%E2%80%93_1955%29.svg/23px-Flag_of_the_Soviet_Union_%281936_%E2%80%93_1955%29.svg.png)
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/7/73/Flag_of_Romania.svg/23px-Flag_of_Romania.svg.png)
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/6/64/National_flag_of_the_Moldavian_Democratic_Republic.svg/23px-National_flag_of_the_Moldavian_Democratic_Republic.svg.png)
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/f/f3/Flag_of_Russia.svg/23px-Flag_of_Russia.svg.png)
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/f/f3/Flag_of_Russia.svg/23px-Flag_of_Russia.svg.png)
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/8/8e/Flag_of_the_Ottoman_Empire_%281844%E2%80%931922%29.svg/23px-Flag_of_the_Ottoman_Empire_%281844%E2%80%931922%29.svg.png)
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/5/59/Flag_of_Moldavia.svg/23px-Flag_of_Moldavia.svg.png)
Orașul actual a început să se dezvolte în secolul al XIX-lea, sub stăpânire rusească, în jurul vechiului târg moldovenesc, el însuși apărut în jurul cetății Chilia, fortificație din timpul lui Ștefan cel Mare (același proces de urbanizare-colonizare s-a produs în toată Basarabia). În octombrie 1813 fosta moschee din Chilia transformată în biserică cu hramul Acoperământul Maicii Domnului, este sfințită și redată sfintei slujbe.
Evoluția istorică a populației
Populația băștinașă a orașului este cea românească, așa cum o arată și documentele și cronicile medievale, până la primele recensăminte din epoca modernă (care indicau o majoritate absolută românească). De exemplu, până în 1806 inclusiv, nu exista în oraș nici o familie de rusofoni, iar românii erau în jur de 92%.[3] La 1808 (epoca războaielor ruso-turce), primul recensământ făcut sub ocupația temporară rusească arăta că în oraș trăiau cca 82% români, 12% ruși (probabil lipoveni) și 6% armeni, evrei și greci.
După ocuparea Basarabiei în 1812, autoritățile țariste au construit, în jurul vechiului târg, un oraș nou, cu străzile întretăindu-se în unghiuri drepte, populat cu ruși și ucraineni veniți din alte părți ale imperiului. Astfel, deja la 1816 românii scăzuseră la 42%, fiind urmați de ruteni colonizați (38%) și lipoveni (14%). Se observă că rușii ori dispăruseră - ceea ce înseamnă că la 1808 ei erau doar trupe temporare de ocupație și nu s-au sedentarizat - ori era vorba de fapt de ruși-lipoveni încă din 1808. De asemenea, comunitatea evreiască devenise insignifiantă.
În concluzie, după recensămintele oficiale rusești, în decurs de un singur deceniu (1806-1816), proporția românilor în oraș a scăzut drastic, cu 50 procente, ei devenind practic o minoritate (raportată la populația totală), chiar dacă încă erau cel mai numeros grup etnic.
Deznaționalizarea a continuat mai lent în perioada 1856-1878 (când Chilia Nouă a făcut parte din România), accentuându-se după 1878 (când orașul a redevenit rusesc). Astfel că la recensământul țarist din 1897, mai puțin de un sfert din populația orașului rămăsese românească (pe locul 1, deși nu majoritari, trecuseră deja ucrainenii).
Demografie
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/1/18/Circle_frame.svg/200px-Circle_frame.svg.png)
Componența lingvistică a orașului Chilia Nouă
Rusă (55,5%)
Ucraineană (39,56%)
Română (2,93%)
Bulgară (1,17%)
Alte limbi (0,3%)
Conform recensământului din 2001, majoritatea populației orașului Chilia Nouă era vorbitoare de rusă (55,5%), existând în minoritate și vorbitori de ucraineană (39,56%), română (2,93%) și bulgară (1,17%).[4][5]
Galerie de imagini
- Chilia în secolul al XV-lea.
- Târgul Chiliei la înc. secolului XX.
Referințe
- ^ „Державний комітет статистики України. Чисельність наявного населення України на 1 січня 2011 року, Київ-2011 (doc)”. Arhivat din original la . Accesat în .
- ^ https://www.gorsovet-kiliya.org.ua/wp-content/uploads/2017/10/%D0%9A%D1%96%D0%BB%D1%96%D1%8F-%D0%B0%D0%BD%D1%82%D0%B8%D1%87%D0%BD%D0%B0-%D0%BF%D0%B5%D1%80%D0%BB%D0%B8%D0%BD%D0%B0-%D0%A3%D0%BA%D1%80%D0%B0%D1%97%D0%BD%D0%B8.ppt Lipsește sau este vid:
|title=
(ajutor) - ^ „Cetatea Chilia (Licostomo, Licostomion)”. Arhivat din original la . Accesat în .
- ^ „Rezultatele recensământului din 2001 cu structura lingvistică a regiunii Odesa pe localități”. Institutul Național de Statistică al Ucrainei. Arhivat din original la . Accesat în .
- ^ „Rezultatele recensamantului ucrainian din 2001 pe baza de limba materna”.
Bibliografie
- Poștarencu, Dinu, O istorie a Basarabiei în date și documente (1812-1940), Cartier istoric, Chișinău, 1998. ISBN 9975949185
|