Prériölyv
![]() | ||||||||||||||||||
---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|
![]() | ||||||||||||||||||
Természetvédelmi státusz | ||||||||||||||||||
Nem fenyegetett![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() | ||||||||||||||||||
Rendszertani besorolás | ||||||||||||||||||
| ||||||||||||||||||
Tudományos név | ||||||||||||||||||
Buteo swainsoni Bonaparte, 1838 | ||||||||||||||||||
Hivatkozások | ||||||||||||||||||
![]() A Wikifajok tartalmaz Prériölyv témájú rendszertani információt. ![]() A Wikimédia Commons tartalmaz Prériölyv témájú médiaállományokat és Prériölyv témájú kategóriát. |
A prériölyv (Buteo swainsoni) a madarak osztályának vágómadár-alakúak (Accipitriformes) rendjébe, ezen belül a vágómadárfélék (Accipitridae) családjába tartozó faj.[1][2]
Rendszerezése
A fajt Charles Lucien Jules Laurent Bonaparte francia ornitológus írta le 1838-ban.[3]
Előfordulása
Észak-Amerika nyugati nyílt területein fészkel. Telelni délre vonul, eljut Argentínába is. Természetes élőhelyei a gyepek, cserjések és szavannák, valamint szántóföldek.[4]
Megjelenése
A testhossza 56 centiméter, szárnyfesztávolsága 117-137 centiméter, testtömege 820-1700 gramm.[5]
![]() | ![]() |
Életmódja
Madarakra és emlősökre vadászik.
Szaporodása
Fészekalja 2-3 tojásból áll, melyen 34-35 napig kotlik.
Természetvédelmi helyzete
Az elterjedési területe rendkívül nagy, egyedszám pedig stabil. A Természetvédelmi Világszövetség Vörös listáján nem fenyegetett fajként szerepel.[4]
Jegyzetek
- ↑ A Jboyd.net rendszerbesorolása. (Hozzáférés: 2021. október 19.)
- ↑ A taxon adatlapja az ITIS adatbázisában. Integrated Taxonomic Information System. (Hozzáférés: 2021. október 19.)
- ↑ Avibase. (Hozzáférés: 2021. október 19.)
- ↑ a b A faj adatlapja a BirdLife International oldalán. (Hozzáférés: 2021. október 18.)
- ↑ Oiseaux.net. (Hozzáférés: 2021. október 19.)
Források
- A faj szerepel a Természetvédelmi Világszövetség Vörös Listáján. IUCN. (Hozzáférés: 2021. október 19.)
- Novum állatvilág enciklopédia IV.: Madarak I. Szerk. Christopher Perrins, Rita Demetriou, Tony Allan. Szeged: Novum. 2006. ISBN 963-9334-93-6 – magyar neve
További információk
- Képek az interneten a fajról
- Xeno-canto.org - a faj hangja és elterjedési területe
Madárportál • összefoglaló, színes tartalomajánló lap