Bolyai Tudományegyetem
Bolyai Tudományegyetem (1945–1959) | |
A rektori hivatal és a természettudományi kar épülete. Ma a Babeş–Bolyai TE kémia kara működik benne. | |
Alapítva | 1945 (1959-ig létezett) |
Bezárva | 1959 |
Hely | Románia, Kolozsvár |
Típus | állami egyetem |
Elhelyezkedése | |
![]() ![]() Bolyai Tudományegyetem (1945–1959) Pozíció Románia térképén | |
![]() | |
![]() | |
![]() A Wikimédia Commons tartalmaz Bolyai Tudományegyetem (1945–1959) témájú médiaállományokat. |
A Bolyai Tudományegyetem 1945 és 1959 között Kolozsvárott magyar tanítási nyelvű állami egyetemként működött.
Megalakulása
Az 1940-ben Szegedről Kolozsvárra visszaköltözött Ferenc József Tudományegyetem a szovjet megszállás ellenére is folytatta tevékenységét az 1944–45-ös tanévben is (habár a magyar kormány felkérte a tantestületet a menekülésre), de nevében már nem viselte Ferenc József nevét. Amikor 1945. március 6-án megalakult az első Groza-kormány, a szovjetek Erdélyben átadták a hatalmat a román adminisztrációnak, így Szebenből és Temesvárról visszaköltözött a második bécsi döntés után odamenekült román nyelvű Ferdinand egyetem. Az a helyzet állt elő, hogy mindkét egyetem meg szerette volna tartani az összes egyetemi épületet. Mihály király május 28-án két rendelettörvényben szabályozta a két egyetem működését. A 406-os törvény elrendelte a román egyetem visszatérését Kolozsvárra 1945. június 1-jei hatállyal, míg a 407-es elrendelte egy magyar tanítási nyelvű állami egyetem létrehozását Kolozsváron ugyancsak június 1-jei hatállyal (ezzel gyakorlatilag jogfolytonosság nélkül felszámolta a Ferenc József egyetemet, míg a Ferdinand egyetem esetében ez nem történt meg).
1945. június 1-jéig a következő karok léteztek: matematika és természettudományok; jog és államtudományi; bölcsészeti, nyelv és történettudományi; közgazdaságtudományi; orvostudományi; mezőgazdaságtudományi.
A 407-es törvény szerint az új egyetem a következő szerkezettel létesült:
- irodalom- és bölcsészettudományi kar (szakok: magyar nyelv és irodalom, klasszika filológia, német nyelv és irodalom, román, orosz lektorátus, történelem, művészettörténet, néprajz, filozófia, pedagógia, lélektan),
- jog- és közgazdaságtudományi kar (szakok: jog, közgazdaságtan),
- természettudományi kar (szakok: matematika, fizika, kémia, természetrajz, földrajz),
- orvostudományi kar.
Borbély Samu[1]
Borbély Samu[1]
A törvény az egyetem rendelkezésére bocsátotta a Sétatér egykori De Gerando Antonina alapította iskola épületét (a két világháború között Regina Maria leánygimnázium). Később az egyetem megkapta a (Marianum) leánygimnázium épületét is. A hivatalos közlöny 1945. december 11-i számában megjelent rendelet szerint az új egyetem neve Kolozsvári Bolyai Tudományegyetem. A közhiedelemmel ellentétben az egyetem nemcsak Bolyai Jánosról kapta a nevét, hanem Bolyai Farkasról is (l. a mellékelt idézetet Borbély Samu matematikaprofesszortól).
Az egyetem rektori hivatala és a matematikai és természettudományi szakok a Sétatér melletti egykori De Gerando Felső Leányiskola (mai kémia kar) épületében működött, a bölcsész szakok a Marianum Római Katolikus Leánynevelő Intézet (mai bölcsészkar) épületébe költöztek. A jogi és közgazdasági kar a Bástya utca 15. szám alatti (mai műszaki egyetem) épületet kapta meg. Épülethiány miatt az orvostudományi kart Marosvásárhelyre helyezték, de az egyetem szerves része volt 1948-as önállósodásáig. Az egyetem megkapta a Farkas utca elején lévő Józsa Béla diákotthont is.
Korszakai és tevékenysége
Balázs Sándor[2]
Gaal György[3]
Az egyetem tevékenységét három korszakra oszthatjuk:
- a szervezés korszaka, amely a megalakulásig tart, tehát 1945. június 1-jéig, ennek ellenére a hivatalos tanévnyitó csak 1946 februárjában volt, és a tanítás egyfolytában augusztus 1-jéig tartott;
- 1945-1948 közötti korszak, a hőskorszak, amely még a régi egyetemi rendszer szerint tartott, de már ekkor megkezdték a nem román állampolgárságú tanárok fokozatos kiszorítását az oktatásból;
- az 1948-as tanügyi reform utáni korszak, amikor mindent a kommunista eszméknek rendeltek alá, az akkori idők haladó hagyományainak megfelelően.
1946-ban a természettudományi kar beindítja az Acta Bolyaiana című szakfolyóiratot, amely azonban éppen a tanügyi reform miatt csak kétszer jelenik meg (1946-ban és 1947-ben). Angol, francia és német nyelven közölt cikkeket, magyar és román összefoglalóval.
Az 1949/50-es tanévben 1184 hallgatója volt, a működés első tíz évében 1969-en szereztek diplomát. Az oktatók száma 1946/47-ben 111 fő, az 1954/55-ös tanévben 314 fő volt. Az egyetemen népitáncegyüttes, énekkar és harminc tagú szimfonikus zenekar működött.[4]
1955-ben még nagy pompával ünneplik az egyetem megalakításának tizedik évfordulóját, többek között ünnepélyes tudományos kötet kiadásával, de az 1956-os forradalom után már kedvezőtlen szelek fújnak. Jó ürügy volt az 1959-es felszámoláshoz az is, hogy az egyetem ifjúsága szimpatizált a forradalommal.
Az egyetem vezetői
Rektorok voltak:
- 1945–1948: Csőgör Lajos
- 1948–1950: Balogh Edgár
- 1950–1952: Nagy István
- 1952–1956: Bányai László
- 1957–1959: Takács Lajos
Rektorhelyettesek voltak: Csehi Gyula, Gáll Ernő, Nagy Lajos, Márton Gyula, Csendes Zoltán.
Megszüntetése
Péntek János[5]
Csetri Elek[6]
Péntek János[5]
Az egyetem felszámolását az akkori időknek megfelelően nagyon rafináltan készítették elő. Az 1959. február 15-i Előrében Sztranyiczki Gábor, az egyetem egyik oktatója arról írt, hogy „a Bolyai egyetem különösen ki van téve a burzsoá nacionalista ideológia megtévesztően burkolt, vagy egyenesen szemérmetlenül nyílt támadásának”.[7][8]
A február 19. és 22. között[9] Bukarestben tartott országos diákszövetségi konferencián, ahol Ion Iliescu elnökölt (aki Románia első, szabadon választott elnöke 1989 után), több bolyais hallgató is felszólalt (valószínűleg nem jószántukból). Idézünk a beszédjükből:[7]
- Koszta István: „Teljes erőnkből azon leszünk, hogy gyökerestől kiírtsuk mindazon megnyilvánulásokat, amelyek ártanak a román nép és a nemzetiségek megbonthatatlan barátságának.”
- Kacsó Magda felszólalásában azt kéri, hogy tegyék lehetővé, hogy a különböző szakos magyar és román diákok „együtt tanulhassanak”.
- Nemes István, a marosvásárhelyi Orvosi és Gyógyszerészeti Intézet hallgatója pedig kijelenti, hogy az intézet növendékei „kérik, hogy küldjék őket más tartományokba dolgozni”. (Köztudott, hogy a hatvanas évek elejétől a marosvásárhelyi orvosi magyar végzőseit többnyire román lakosságú vidékekre helyezik.)
A tanácskozás nyilatkozatot adott ki, amelyben szükségességnek minősítette az egyetemi hallgatók nemzeti elkülönítésének megszüntetését; ez február 25-én jelent meg a kolozsvári Igazság című napilapban.[9] 1959. február 26-án tartották a kolozsvári felsőoktatási intézetek párttag és tagjelölt tanerői, valamint a párt-, IMSZ- és diákegyesületek aktívájának nagygyűlését, amelyen többek között jelen volt Bukarestből Gheorghe Gheorghiu-Dej, Chivu Stoica, Nicolae Ceaușescu, Constantin Pîrvulescu és Ion Iliescu, a romániai Diákszövetség elnöke. Demeter János, későbbi rektorhelyettes, felszólalásában az egyetemek egyesítését támogatta. Nagy István író, az egyetem egykori rektora felvetette, hogy vajon mit fog szólni a Nyugat az egyesítéshez, nem fogják-e azt kisebbségellenes lépésnek tartani. Erre a hozzászóló oktatásügyi miniszter, Athanasie Joja kijelentette: „A kutya ugat, de a karaván halad.” (Ezt az újságok nem közölték.) Balogh Edgár a magyar és a román kultúrák kölcsönhatásáról beszélt, mire Ceauşescu durván közbevágott, és kijelentette, hogy „nem is lehet beszélni külön magyar és külön román kultúráról, hanem csak a szocialista, a szocializmust építő nép kultúrájáról”. (A lapok, szokás szerint, erről is hallgattak.)[7]
1959. február 27. – március 1. között tartották Kolozsváron az „egyesítési nagygyűléseket” a Farkas utcai Egyetemiek Házában a kolozsvári főiskolák tantestületeinek részvételével. Szabédi László egyetemi tanár beszédében azt fejtegette, hogy „A Bolyai egyetemet Petru Groza demokratikus kormánya hozta létre, s ez megfelelt az akkori fejlődési követelményeknek”, de Ceauşescu durván közbevágott, és Szabédit zavarkeltéssel vádolta. (Az újságokban erről sem olvashatni semmit.) A gyűlés végén Athanasie Joja megkérdőjelezte, hogy „az olyan gondolkodású embereknek, mint Szabédi, lehet-e helyük az új egyetemen”. A zárógyűlésen a Nagy István, Balogh Edgár és Szabédi László „önkritikát gyakoroltak”.[7]
Az események gyorsan peregtek, a diákokat közös bentlakásokba költöztették, nem várták meg az tanév végét sem. 1959. március 13-án a helybeli Igazság beszámolt arról, hogy a kolozsvári Victor Babeş és Bolyai egyetemek diákotthonai „egyesítési ünnepségeinek” esti „fénypontjaként” a magyar és román diákok elfogyasztották első közös vacsorájukat.[7]
1959. április 18-án Szabédi László Szamosfalván a vonat elé vetette magát.[9] Április 20-án Molnár Miklós (1922–1959) közgazdász végzett önmagával, de a közhiedelem ellenére, ennek nem volt köze az egyetem ügyéhez. Május 3-án viszont öngyilkos lett Csendes Zoltán (1924–1959) statisztika professzor, az egyetem rektorhelyettese,[7] aki nem bírta elviselni, hogy rávették, hogy Takács Lajos rektor Bukarestbe hívása idején, magyar szempontból előnytelenül módosítsák az egyesítési dokumentumot.
1959. május 22-én, minden bizonnyal elrettentő példaként, megszületett az ítélet a kolozsvári katonai törvényszéken a kolozsvári teológusok perében, amikor a „Román Népköztársaság megdöntése, és az RKP megbuktatására történt szervezkedés” vádjával 14 személyt ítéltek 5–14 év közötti börtönre.[7]
A tanügyminiszter a 168/1959. június 19. számú rendelettel elrendelte a Victor Babeş Tudományegyetem és Bolyai Tudományegyetem egyesítését július 1-jei hatállyal. A 169/1959. június 19. számú rendelet pedig felszámolta a Petru Groza Mezőgazdasági Egyetem átszervezése folytán az ottani magyar nyelvű oktatást. A Minisztertanács 1959. június 24-i 823. számú határozata hitelesítette a két tanügyminiszteri rendeletet. Ez a határozat, ellentétben a szokásokkal, nem jelent meg az akkori hivatalos közlönyben, így a Babeș–Bolyai Tudományegyetemnek nincs nyilvánosan elérhető alapító okirata. Hogy milyen tárgyakat lehet magyarul tanulni az új egyetemen, azt külön szabályozták. 1961-ben teljesen átszervezték a Babeş–Bolyai egyetemet (karokat választottak szét, újakat hoztak létre, sokszor teljesen új szakokkal), így erre a struktúrára már nem lett érvényes a egyesítéskor elfogadott szabályozás, és ez szinte teljesen megszüntette a magyar nyelvű oktatás.
A Bolyai Tudományegyetem utolsó tanévében a diáklétszám 2470 (1195 nappali, 1275 levelező) volt, a tanárok száma pedig 314.
Jelentősége
Péntek János[5]
A Bolyai Tudományegyetem 14 éve és az előtte működő Ferenc József Tudományegyetem utolsó 5 éve együttesen olyan 19 év folyamatos magyar nyelvű felsőfokú képzést nyújtott Erdély magyar nyelven tanulni óhajtó ifjainak, amelynek jótékony kihatásai máig tartanak. A még a Bolyain végzettek az 1990-es évek elejéig-közepéig dolgoztak, főleg tanárként az általános és középiskolákban. De más területeken is megállták a helyüket. Jó példa erre az, hogy azok a tanárok, akik átkerültek az egyesített egyetemre, szinte kivétel nélkül megállták a helyüket, mindannyian be tudtak illeszkedni a román tanítási nyelvű közegbe (ha ez az elején nehezebben is ment), és román kollégáikhoz hasonló egyetemi karriert futottak be.
1989 után a Bolyai Tudományegyetem visszaállításának gondolata elméletileg mindig napirenden volt, gyakorlatilag azonban semmi sem történt a megvalósításáért. Az első felhívás erről már 1990. január 7-én megjelent a kolozsvári Szabadság című napilapban 168 aláírással.[10]
Jegyzetek
- ↑ a b Maurer I. Gyula. A Bolyai Egyetem az ünnepi avató beszéd tükrében, in: Egyetem az idő sodrásában (szerk. Veress Károly). Kolozsvár: Egyetemi Műhely Kiadó, Bolyai Társaság, 31–42. o. (2006)
- ↑ Balázs Sándor. A tudományos munka mérlegének elkészítése 1955-ben, a Bolyai Egyetem születésének tizedik évfordulóján, in: Egyetem az idő sodrásában (szerk. Veress Károly). Kolozsvár: Egyetemi Műhely Kiadó, Bolyai Társaság, 65–70. o. (2006)
- ↑ Gaal György. A Báthory-egyetemtől a Bolyai Egyetemig, in: Egyetem az idő sodrásában (szerk. Veress Károly). Kolozsvár: Egyetemi Műhely Kiadó, Bolyai Társaság, 9–16. o. (2006)
- ↑ Bányai László: Előszó. In A kolozsvári Bolyai Tudományegyetem (1945–1955). [Bukarest]: Állami Tanügyi és Pedagógiai Könyvkiadó. 1956. 11–13. o.
- ↑ a b c Péntek János. A Bolyai Tudományegyetem hatása és példája az anyanyelvű képzésben, in: Egyetem az idő sodrásában (szerk. Veress Károly). Kolozsvár: Egyetemi Műhely Kiadó, Bolyai Társaság, 71–77. o. (2006)
- ↑ Csetri Elek. A Bolyai Tudományegyetem a politika sodrában, in: Egyetem az idő sodrásában (szerk. Veress Károly). Kolozsvár: Egyetemi Műhely Kiadó, Bolyai Társaság, 25–30. o. (2006)
- ↑ a b c d e f g Vincze Gábor: A romániai magyar kisebbség történeti kronológiája 1944-1989’’ Online hozzáférés
- ↑ A Transindex honlapján lévő cikkben hibásan szerepel a név Sztrányeczkiként, az Erdélyi Napló Archiválva 2014. április 7-i dátummal a Wayback Machine-ben 2009. március 16-i számában már helyes.
- ↑ a b c Kántor Lajos: Erdélyi sorskérdések: Szabédi László és a történelem. Budapest: Balassi. 1999. 160–170. o. ISBN 963 506 269 9
- ↑ Nyilatkozat, Szabadság, 1990. január 7. Online hozzáférés
Források
- Egyetem az idő sodrásában. Szerk. Veress Károly. Kolozsvár: Egyetemi Műhely Kiadó; (hely nélkül): Bolyai Társaság. 2006.
- A romániai magyar főiskolai oktatás: Múlt–jelen–jövő. (hely nélkül): Bolyai Társaság;RMDSZ, Jelenlét. 1990.
- Vincze Gábor: A romániai magyar kisebbség történeti kronológiája 1944-1989 Online hozzáférés
- A kolozsvári Bolyai Tudományegyetem (1945–1955). A kolozsvári Bolyai Tudományegyetem gondozásában. (hely nélkül): Állami Tanügyi és Pedagógiai Könyvkiadó. 1956.
- Kántor Lajos: Erdélyi sorskérdések: Szabédi László és a történelem. Budapest: Balassi. 1999. ISBN 963 506 269 9
További információk
- Faragó József–Incze Miklós–Katona Szabó István–Sebestyén Kálmán (szerk.): A Kolozsvári Bolyai Tudományegyetem 1945–1959. Bolyai Egyetem Barátainak Egyesülete – Bolyai Egyetemért Alapítvány. Budapest, 1999
- Katona Szabó István: A nagy hazugságok kora (A kolozsvári Szabadság részleteket közölt a készülő önéletírásból, 2008, 2009)
- Páskándiné Sebők Anna: Memento 1959 című emlékfilmje
- Antal Árpád: Közelképek a Bolyai Egyetem hőskorából, Korunk, 1997/4.
- Kovács Ferenc: Bolyai Egyetem 1947 után, Romániai Magyar Szó, 1999. június 19. Online hozzáférés
- Bolyai Egyetem Archiválva 2011. november 12-i dátummal a Wayback Machine-ben
- Sipos Gábor: Az egyetem története
- Bodor András: A Bolyai Tudományegyetem Történelem Karának oktatói és tudományos tevékenysége, in: Cseke Péter, Hauer Melinda (szerk.): 125 éves a kolozsvári egyetem. A Babeş-Bolyai Tudományegyetem magyar tagozatán 1997. november 21-én tartott emlékülés előadásai, Kolozsvár, Komp-Press Kiadó, 1999
- Gábos Zoltán: Fizika a Bolyai Tudományegyetemen, in: Egyetem az idő sodrásában (szerk. Veress Károly), Egyetemi Műhely Kiadó, Bolyai Társaság, Kolozsvár, 2006
- Kerekes Jenő: Jogász- és közgazdászképzés a Bolyai Tudományegyetemen, in: Egyetem az idő sodrásában (szerk. Veress Károly), Egyetemi Műhely Kiadó, Bolyai Társaság, Kolozsvár, 2006
- Veress Emőd, Kokoly Zsolt: Jogászképzés a Bolyai Tudományegyetemen 1945-1959, Sapientia EMTE-Forum Iuris, Kolozsvár, 2016
- Veress Emőd: Jogászképzés Sziszüphosz egyetemén, Magyar Jogi Nyelv, 2017/2. szám
- Kokoly Zsolt, Veress Emőd: Nem elég vonalas? Beszélgetés Lőrincz Ernővel, a Bolyai Egyetem Jog- és Közgazdasági Karának oktatójával, Korunk, 2018/1. szám
- Cristina Diac: Ceauşescu – responsabil de crearea Universităţii „Babeş-Bolyai”, Adevărul, 2012. febr. 27. Online hozzáférés
- Sebestyén Kálmán: Kolozsvári egyetemek küldöttsége Debrecenben 1956-ban, Művelődés, 2006. okt. Online hozzáférés
- Tompa István: Hogyan történhetett?, Dacia Könyvkiadó, Kolozsvár, 1995. (Az egyetemek egyesítéséről: 217–235. oldal), Online hozzáférés
Dokumentumfilmek
Kapcsolódó szócikkek
- Kolozsvári Magyar Királyi Ferenc József Tudományegyetem
- Kolozsvári I. Ferdinánd Király Tudományegyetem
- Babeș–Bolyai Tudományegyetem
- Sapientia Erdélyi Magyar Tudományegyetem
- Partiumi Keresztény Egyetem
- Társadalomtudomány és Politika
- Bolyai Társaság
Kolozsvár-portál
Erdély-portál