Hlaváček (rod)
![]() | |
---|---|
![]() Hlaváček jarní (Adonis vernalis) | |
Vědecká klasifikace | |
Říše | rostliny (Plantae) |
Podříše | cévnaté rostliny (Tracheobionta) |
Oddělení | krytosemenné (Magnoliophyta) |
Třída | vyšší dvouděložné (Rosopsida) |
Řád | pryskyřníkotvaré (Ranunculales) |
Čeleď | pryskyřníkovité (Ranunculaceae) |
Rod | hlaváček (Adonis) L., 1753 |
Některá data mohou pocházet z datové položky. |
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/1/1e/Stamps_of_Germany_%28Berlin%29_1980%2C_MiNr_631.jpg/220px-Stamps_of_Germany_%28Berlin%29_1980%2C_MiNr_631.jpg)
Hlaváček (Adonis) je rod rostlin z čeledi pryskyřníkovité. Jsou to jednoleté nebo vytrvalé byliny s členěnými listy a nápadnými, obvykle žlutými, oranžovými nebo červenými květy s mnoha tyčinkami. Plodem je souplodí nažek. Rod zahrnuje 34 druhů a je rozšířen v Eurasii a severní Africe. V České republice roste nápadný hlaváček jarní a jednoleté druhy hlaváček letní a hlaváček plamenný. Hlaváčky jsou jedovaté rostliny a pro obsah srdečních glykosidů jsou využívány v lékařství. Některé druhy jsou pěstovány jako okrasné zahradní rostliny či skalničky.
Popis
Hlaváčky jsou jednoleté nebo vytrvalé byliny s olistěnou nevětvenou nebo jen chudě větvenou lodyhou. Vytrvalé druhy mají podzemní oddenek. Listy jsou střídavé, dlanitě nebo jednoduše či vícenásobně zpeřeně členěné v úzké úkrojky. Spodní listy jsou často přeměněné v šupiny. Květy jsou nápadné, pravidelné, oboupohlavné, jednotlivé na vrcholu stonku nebo větví. Kalich je složen z 5 až 8 zelených nebo lehce petaloidních lístků. Koruna je nejčastěji žlutá, oranžová nebo červená, řidčeji bílá nebo namodralá, delší než kalich, složená ze 3 až 40 korunních lístků. Tyčinek je mnoho. Gyneceum je složeno z mnoha spirálně uspořádaných plodolistů obsahujících po 1 vajíčku. Každý plodolist nese rovnou nebo zahnutou vytrvalou čnělku zakončenou drobnou bliznou. Plodem je souplodí lysých nebo chlupatých nažek se zobánkem.[1][2][3]
- Hlaváček amurský s nedozrálým souplodím
- Bělokvětý vytrvalý druh Adonis mongolica
- Hlaváček pyrenejský (Adonis pyrenaica)
- Detail květu hlaváčku letního
- Souplodí hlaváčku plamenného
Rozšíření
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/c/cd/Adonis_dentata_1.jpg/220px-Adonis_dentata_1.jpg)
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/d/d8/Adonis_ramosa_s4.jpg/220px-Adonis_ramosa_s4.jpg)
Rod hlaváček zahrnuje 34 druhů. Je přirozeně rozšířen v temperátní a subtropické Eurasii a v severní Africe. Některé druhy byly zavlečeny i do jiných částí světa. Jednoleté druhy ze sekce Adonis jsou rozšířeny od západní Evropy a severní Afriky po Střední Asii a Kašmír. Centrum rozšíření je ve Středomoří a jihozápadní Asii. Hlaváček zubatý přesahuje i do Arábie. Nejrozsáhlejší areál, téměř se překrývající s areálem celé sekce, má hlaváček letní. Z Evropy je uváděno celkem 6 druhů jednoletých hlaváčků, z nichž dva zasahují i do střední Evropy. V teplých oblastech České republiky se vyskytuje hlaváček letní a velmi vzácně i kriticky ohrožený hlaváček plamenný. Středomořský hlaváček roční bývá pěstován jako okrasná letnička a občas zplaňuje. Ve Středomoří roste dále hlaváček drobnoplodý a endemické druhy Adonis cyllenea (poloostrov Peloponés v Řecku) a Adonis cretica (Kréta).[1] Vývojové centrum těchto jednoletých druhů leží na Blízkém východě, kde zřejmě začaly již v pradávných dobách provázet člověka jako plevele při pěstování obilovin. Jejich semena mají totiž podobné rozměry jako obilky a nesnadno se z osiva odstraňují. Do střední Evropy se dostaly jakožto archeofyty až s neolitickým zemědělstvím. Nejstarší archeologické nálezy nažek hlaváčku letního na území České republiky pocházejí z mladší doby železné. V průběhu 20. století se tyto plevele se změnou způsobu obhospodařování (hluboká orba, strojové čištění osiva, používání herbicidů a intenzivní hnojení) začaly z krajiny opět vytrácet.[4]
Vytrvalé druhy ze sekce Consiligo jsou soustředěny zejména v horských oblastech střední, jižní a východní Asie. V České republice se vyskytuje pouze hlaváček jarní, rostoucí v teplých oblastech na výslunných stráních a lemech šípákových doubrav na bazických substrátech. Druh má v Eurasii rozsáhlý areál, sahající od Pyrenejského poloostrova a nejjižnější Skandinávie na východ až na jižní Sibiř. Rozlehlý areál má i Adonis apennina, rozšířený od severovýchodní Evropy po východní Sibiř a Čínu, a hlaváček povolžský, jehož oblast výskytu sahá od jihovýchodního Maďarska po Sibiř a Střední Asii. Mimo to se v Evropě vyskytují ještě další dva vytrvalé druhy. Adonis distorta je endemit střední části Apenin, hlaváček pyrenejský roste v Pyrenejích a přilehlých pohořích a v jihozápadních Alpách.[5][4]
Vytrvalé druhy rostou zejména na suchých stepích, výslunných horských svazích, v podrostu světlých lesů či na jejich okrajích. Některé druhy zasahují i do subalpínského a alpínského stupně, Adonis coerulea vystupuje v jihozápadní Číně a Tibetu až do nadmořské výšky okolo 5000 metrů.[6][3] Jednoleté druhy naproti tomu vyhledávají zejména polní kultury, úhory a ruderalizovaná místa na bazických, výhřevných podkladech.[1][4]
Ekologické interakce
Květy hlaváčků jsou opylovány hmyzem. Nápadné květy hlaváčku jarního navštěvují zejména včely a čmeláci, mouchy, klopušky a brouci. Samoopylení je zabráněno částečnou protogynií.[7][8] Naproti tomu jednoleté druhy, jako je hlaváček letní či hlaváček roční, jsou samosprašné a k oplození dochází i bez účasti opylovačů.[9][10] Housenky denních ani nočních motýlů hlaváčky jako potravu nevyhledávají. Na hlaváčku jarním občas sají šťávu dospělci i larvy ploštičky pestré (Lygaeus equestris).[11] Semena nemají speciální adaptaci pro šíření na delší vzdálenosti. Jednoleté druhy se často rozšiřují jako polní plevele v souvislosti se zemědělskou činností.[9]
Obsahové látky a jedovatost
Hlaváčky jsou jedovaté rostliny, toxické pro lidi i pro zvířata. Hlavními obsahovými látkami jsou účinné srdeční glykosidy neboli kardenolidy. Rostliny dále obsahují jiné typy glykosidů (adonilid aj.), flavony (orientin, luteolin aj.), karotenoidy (zejména astaxanthin) a kumariny. Celkem bylo v hlaváčcích identifikováno více než 120 obsahových látek, z toho 54 srdečních glykosidů. Nejčastěji je zastoupen cymarin, strofantin a strofantidin. Obsah srdečních glykosidů v kořenech hlaváčku amurského činí asi 0,14 % a v nati jen asi 0,002 %. Nejvyšší obsah glykosidů v kořenech byl zjištěn v době jarního rašení a nejnižší během zrání plodů.[12]
Příznaky otravy připomínají otravu náprstníkem. U lidí dochází k otravě poměrně zřídka. Častější jsou otravy hospodářských zvířat, například koní na pastvě s přimíseným hlaváčkem letním, které mohou končit i úhynem zvířat v důsledku nekrózy myokardu. V malém množství srdeční glykosidy prohlubují a zpomalují činnost srdce, ve větších dávkách způsobují různé typy arytmií, které mohou vést k srdeční zástavě. Někdy se dostavuje měřitelná hyperkalémie. Mimo to je otrava provázena podobně jako u jiných pryskyřníkovitých rostlin gastroenteritidou, projevující se zejména zvracením a průjmem, který může být velmi intenzivní a vedoucí k dehydrataci a střevní kolice. Léčba je především podpůrná a symptomatická, v případě vážných poruch srdeční činnosti se aplikují podobně jako u otravy náprstníkem přípravky vyráběné z ovčích digoxin-specifických Fab fragmentů imunoglobulinu.[13][14][15]
- Srdeční glykosid cymarin
- Srdeční glykosid strofantidin
- Flavon orientin
- Karotenoid astaxanthin
Taxonomie
Rod Adonis je v rámci čeledi Ranunculaceae řazen do podčeledi Ranunculoideae a tribu Adonideae. Nejblíže příbuzné rody jsou Calathodes (4 druhy v Himálaji a Číně), Megaleranthis (1 druh v Koreji) a Trollius (asi 38 druhů v Eurasii a Severní Americe). Carl Linné popsal ve svém klasickém díle Species Plantarum z roku 1753 celkem 4 druhy: Adonis annua, A. apennina, A. vernalis a druh A. capensis, který byl později přeřazen do rodu Knowltonia. Ve 2. vydání z roku 1762 přibyl A. aestivalis a druh A. autumnalis, který byl později ztotožněn s A. annua. De Candolle rozdělil rod v roce 1818 do dvou sekcí. Jednoleté druhy zařadil do sekce Adonia, vytrvalé do sekce Consiligo.[16] Toto členění přetrvává do současnosti. Podrod Adonis obsahuje sekci Adonis a zahrnuje 11 jednoletých druhů, do podrodu Adonanthe obsahujícího sekci Consiligo je řazeno celkem 23 vytrvalých druhů. Někteří taxonomové vyčleňovali podrod Adonanthe do samostatného stejnojmenného rodu, toto pojetí bylo přijato například i v díle Květena ČR.[1] Některé jednoleté druhy jsou si velmi podobné. Jejich spolehlivé určení může činit potíže a v některých případech jsou k němu zapotřebí zralé plody.[4]
Zástupci
Jednoleté druhy
- hlaváček drobnoplodý (Adonis microcarpa)
- hlaváček letní (Adonis aestivalis)
- hlaváček plamenný (Adonis flammea)
- hlaváček roční (Adonis annua)
- hlaváček vlnouštý (Adonis eriocalycina)
- hlaváček zubatý (Adonis dentata)
Vytrvalé druhy
- hlaváček amurský (Adonis amurensis)
- hlaváček jarní (Adonis vernalis)
- hlaváček povolžský (Adonis volgensis)
- hlaváček pyrenejský (Adonis pyrenaica)[17][4][18]
Význam a pěstování
Hlaváčky jsou občas pěstovány jako okrasné rostliny a skalničky. Při jejich výsadbě je třeba mít na paměti jedovatost rostlin. Nejčastěji je pěstován žlutokvětý vytrvalý hlaváček jarní, řidčeji i hlaváček amurský. Z jednoletých druhů se pěstují jako letničky zejména červeně kvetoucí druhy hlaváček letní a hlaváček roční.
Podpůrné působení hlaváčku jarního na srdeční činnost bylo v Evropě využíváno v tradičním bylinném léčení. Od začátku 20. století byl extrakt používán zejména v Německu a bývalém Sovětském svazu při ošetřování chronického srdečního selhání. Čínská, korejská a japonská medicína využívá zejména hlaváček amurský. Rostlina je uvedena v bylináři Gui Hai Yu Heng Zhi z 12. století a její účinek na srdce je zmíněn v klasickém čínském lékopisu Ben Cao Gang Mu ze 16. století. Na Sibiři je tento druh používán při léčení malárie a srdečních a ledvinových chorob. Vysokohorský druh Adonis coerulea se v Číně používá při léčení svrabu.[12] Nať hlaváčku letního je v bylinném léčení používána pro podporu srdeční činnosti a jako diuretikum, květy i jako projímadlo.[13]
- Hlaváček jarní
- Hlaváček povolžský ve švédské botanické zahradě
- Hlaváček roční
Reference
- ↑ a b c d SLAVÍK, Bohumil (editor). Květena České republiky 1. 2. vyd. Praha: Academia, 1997. ISBN 80-200-0643-5.
- ↑ KUBITZKI, K. (ed.). The families and genera of vascular plants. Vol. 2. Berlin: Springer, 1993. ISBN 978-3-642-08141-5. (anglicky)
- ↑ a b DEZHI, Fu; ROBINSON, Orbélia R. Flora of China: Adonis [online]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ a b c d e DANIHELKA, Jiří. Hlaváček letní, rostlina roku 2022, a jeho příbuzní. Živa. 2022, čís. 3. Dostupné online.
- ↑ Plants of the world online [online]. Royal Botanic Gardens, Kew. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ KOMAROV, V.L. (ed.). Flora of USSR. Vol. VII. Moskva - Leningrad: Izdatel'stvo Akademii Nauk SSSR, 1937. (anglicky)
- ↑ DENISOW, Bożena; WRZESIEŃ, Małgorzata; CWENER, Anna. Pollination and floral biology of Adonis vernalis L. (Ranunculaceae) – a case study of threatened species. Acta Societatis Botanicorum Poloniae. 2014, čís. 83(1).
- ↑ MÉSZÁROS, Tünde; TÓTH, Sándor. Effects of temperature and precipitation on Diptera species, and flower preference of Diptera species in an Adonis vernalis population. Georgikon for Agriculture. 2021, čís. 25(1).
- ↑ a b MEYER, S. et al. Landscape complexity has limited effects on the genetic structure of two arable plant species, Adonis aestivalis and Consolida regalis. European Weed Research Society. 2015, čís. 55.
- ↑ THOMANN, M.; IMBERT, E.; CHEPTOU, P.-O. Is rapid evolution of reproductive traits in Adonis annua consistent with pollinator decline?. Acta Oecologica. 2015, čís. 69.
- ↑ KUGELBERG, O. Larval development of Lygaeus equestris (Hetero-Ptera, Lygaeidae) on different natural foods. Oikos. 1977, čís. 29(3).
- ↑ a b SHANG, Xiaofei et al. The genus Adonis as an important cardiac folk medicine: A review of the ethnobotany, phytochemistry and pharmacology. Frontiers in Pharmacology. Feb. 2019, čís. 10.
- ↑ a b QUATTROCCHI, Umberto. World dictionary of medicinal and poisonous plants. [s.l.]: CRC Press, 2012. ISBN 978-1-4822-5064-0. (anglicky)
- ↑ NELSON, L.S. et al. Handbook of Poisonous and Injurious Plants. New York: Springer, 2007. Dostupné online. ISBN 978-0387-31268-2. (anglicky)
- ↑ KNIGHT, Anthony P. A guide to poisonous house and garden plants. [s.l.]: CRC Press, 2006. (anglicky)
- ↑ SON, Dong Chan; PARK, Beom Kyun; KO, Sung Chul. Phylogenetic study of the section Adonanthe of genus Adonis L. (Ranunculaceae) based on ITS sequences. Korean Journal of Plant Taxonomy. 2016, čís. 46(1).
- ↑ Florius - katalog botanických zahrad [online]. Dostupné online.
- ↑ Biolib [online]. Dostupné online.
Externí odkazy
Slovníkové heslo hlaváček ve Wikislovníku
Obrázky, zvuky či videa k tématu hlaváček na Wikimedia Commons