2B23 Nona-M1
2B23 Nona-M1 | |
---|---|
![]() minomet 2B23 Nona-M1 | |
Typ | tažený minomet |
Místo původu | ![]() |
Historie výroby | |
Konstruktér | CNIITOČMAŠ[1] |
Navrženo | 2003 |
Výrobce | OAO Motovilichinské závody |
Základní údaje | |
Hmotnost | 420 kg (bojová)[1] |
Délka | 2950 mm |
Délka hlavně | 2800 mm[1] |
Obsluha | 5 osob[1] |
Ráže | 120 mm |
Náměr | +42° až +85°[1] |
Odměr | ±8°[1] |
Kadence | 10 výstřelů / min. |
Úsťová rychlost | 307 m/s[1] |
Maximální dostřel | 12,8 km[1] |
2B23 Nona-M1 (rusky 2Б23 «Нона-М1» podle indexu GRAU) je ruský tažený minomet ráže 120 mm vyvinutý v Ústředním vědecko-výzkumném institutu přesného strojírenství (CNIITOČMAŠ) v Podolsku. Vychází z verze 2B18 Nona-M z konce 90. let 20. století, která se do sériové výroby nedostala.[1]
Prototypy 2B23 se začaly testovat v roce 2003. V roce 2005 minomet absolvoval státní zkoušky a o dva roky později se začal zavádět do ozbrojených sil Ruské federace.[1]
Popis
2B23 váží 420 kg v bojovém postavení. Skládá se z pěti částí: drážkované hlavně, rámu se závěrem, dvoukolové lafety, opěrného ložiště a zaměřovací soustavy. Některé části byly převzaty z minometu 2B11 Sani (např. ložiště, optický zaměřovač MPM-44M s kolimátorem K-1 a přístrojem pro osvit LUČ-PM2M). Nona-M1 se nabíjí skrz závěr (čili ne ústím jako většina pěchotních minometů) a nedokáže vést přímou palbu na rozdíl od většiny zbraní z rodiny Nona.[1]
K obsluze je potřeba pět vojáků. Minimální dostřel činí 0,45 km, maximální pak 12,8 km.[1]
Odkazy
Související články
Reference
- ↑ a b c d e f g h i j k l Lukáš Visingr: Současné ruské minomety, militarybox.cz, vyd. 15. 4. 2015, cit. 14. 5. 2023
Externí odkazy
Obrázky, zvuky či videa k tématu 2B23 Nona-M1 na Wikimedia Commons
- Федосеев С. 120-мм буксируемый казнозарядный миномёт «Нона-М1» // Техника и вооружение. Вчера, сегодня, завтра / Муратов М. — 2008. — № 5. — С. 16–17, 36–37, 40. — ISSN 1682-7597 (rusky)