Eduardo Caballero Calderón
![]() ![]() | |
Biografia | |
---|---|
Naixement | 6 març 1910 ![]() Bogotà (Colòmbia) ![]() |
Mort | 3 abril 1993 ![]() Bogotà (Colòmbia) ![]() |
Formació | Universitat Externat de Colòmbia ![]() |
Activitat | |
Ocupació | periodista, novel·lista, diplomàtic, escriptor, assagista ![]() |
Gènere | Novel·la ![]() |
Nom de ploma | Swann ![]() |
Família | |
Fills | Antonio Caballero Holguín, Luis Caballero, Beatriz Caballero ![]() |
Pare | Lucas Caballero Barrera ![]() |
Germans | Lucas Caballero Calderón ![]() |
Premis
|
Eduardo Caballero Calderón (Bogotà, Colòmbia, 6 de març de 1910 - 3 d'abril de 1993) fou un reconegut escriptor, periodista i diplomàtic colombià.[1]
Biografia
Caballero Calderón fou novel·lista, periodista, assagista, diplomàtic i polític colombià dotat d'una prosa fàcil i diàfana, que es va vincular al periodisme el 1938 i durant anys va utilitzar el pseudònim de Swann. Era fill del polític i militar Lucas Caballero Barrera; germà de l'escriptor i periodista Lucas Caballero Calderón, també conegut com a Klim; i pare del pintor Luis Caballero Holguín, del periodista Antonio Caballero Holguín i de l'escriptora Beatriz Caballero Holguín, els quals es van aprofitar en la seva formació de les experiències diplomàtiques del seu pare a Madrid (1946-1948) i a París (1962-1968). Va estudiar al col·legi Gimnasio Moderno de Bogotà, on va fundar la revista El Aguilucho, primera publicació escolar a l'Amèrica Llatina.[2]
El primer diari de renom on va escriure oficialment va ser El Espectador,[3] però poc temps després es va vincular a El Tiempo, a on es va fer càrrec d'una columna durant gairebé tota la seva vida, columna que signava sota el pseudònim de Swann, i que el va portar a dirigir, anys després, el suplement literari del diari. Caballero Calderón sempre va ser identificat per la seva rigidesa i el seu domini de la tècnica a l'hora d'escriure. El seu estil impecable, en el qual predomina l'assaig com el seu gènere de preferència, el porta a esmentar, en les seves obres, les seves experiències com a polític i diplomàtic. Va exercir càrrecs diplomàtics a Lima, Madrid, Buenos Aires i París; va ser ambaixador de Colòmbia davant la UNESCO; diputat de les Assemblees de Boyacá i Cundinamarca; representant a la Cambra i primer alcalde i fundador de Tipacoque, Boyacá.[4]
En la seva novel·la El Cristo de espaldas, considerada una de les millors de la literatura colombiana,[5] combina amb mestria una prosa fluïda i eficient amb profundes reflexions filosòfiques sobre la destinació i la rebel·lia de l'home davant aquest destí aparentment ja traçat. El 1965 va guanyar el Premi Nadal amb la novel·la El buen salvaje.[6]
Obres
Novel·les
- El arte de vivir sin soñar (1943)
- El Cristo de espaldas (1950)
- Siervo sin tierra (1954)
- La penúltima hora (1960)
- Manuel Pacho (1962)
- El buen salvaje (1966)
- Cain (1968)
- Azote de sapo (1975)
- Historia de dos hermanos (1977)
Contes
- El cuento que no se puede contar y otros cuentos (1981)
Literatura infantil
- La historia en cuentos (1953) [quatre volums: Ⅰ (Los hijos del sol; El pastor de puercos; La traición de Francisquillo); Ⅱ (El almirante niño ; El rey de Roma; El caballito de Bolívar); Ⅲ (Todo por un florero; El corneta llanero; El zapatero soldado); Ⅳ (La estrella de Ismael; La hija de Jairo; La pasión según la hija de Jairo)
- Bolívar : una historia que parece un cuento (1983)
Assaig, crònica, periodisme i una altra prosa de no-ficció
- Caminos subterráneos : ensayo de interpretación del paisaje (1936)
- Tipacoque, estampas de provincia (1940)
- Suramérica tierra del hombre (1942)
- Latinoamérica : un mundo por hacer (1944)
- El nuevo príncipe: ensayo sobre las malas pasiones (1945)
- Breviario del Quijote (1947)
- Cartas colombianas (1949)
- Ancha es Castilla (1950)
- Diario de Tipacoque (1950)
- Americanos y europeos (1956)
- Historia privada de los colombianos (1960)
- Los campesinos (1962)
- Tipacoque de ayer a hoy (1979)
- Hablamientos y pensadurias (1979)
Memòries
- Memorias infantiles (1964)
- Yo, el alcalde: soñar un pueblo para después gobernarlo (1972)
Premis
- 1965: Premi Nadal de novel·la per El buen salvaje
Referències
- ↑ «Eduardo Caballero Calderón | enciclopèdia.cat». [Consulta: 20 febrer 2020].
- ↑ Calderón, Eduardo Caballero. Hablamientos y pensadurías (en castellà). Villegas Asociados, 2003. ISBN 978-958-8160-36-8.
- ↑ «Eduardo Caballero Calderón» (en castellà). El Espectador, 10-08-2019. [Consulta: 20 febrer 2020].
- ↑ Acevedo, Luis Carlos Molina. Quince Escritores Colombianos (en castellà). Luis Carlos Molina Acevedo, 2015-06-20. ISBN 978-1-5146-1503-4.
- ↑ Botero, Alvaro Pineda. Juicios de residencia: la novela colombiana 1934-1985 (en castellà). Universidad Eafit, 2001. ISBN 978-958-9041-75-8.
- ↑ «El Premio Nadal cumple 70 años de juventud literaria» (en castellà), 28-12-2013. [Consulta: 20 febrer 2020].