Cadafal
![]() | Per a altres significats, vegeu «cadafal (arquitectura)». |
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/7/70/D%C3%A9capitation_de_Lally-Tollendal_en_1766_01.jpg/220px-D%C3%A9capitation_de_Lally-Tollendal_en_1766_01.jpg)
Un cadafal,[1] catafalc,[2] o cadafalc (del llatí cadafalcum, amb derivats en moltes altres llengües romàniques: fr. échafaud, ang. scaffold...) era una estructura generalment de fusta que s'aixecava per un acte solemne enmig d'una església amb finalitats religioses o a la plaça principal d'una població (per exemple per rebre al rei).[3]
Execucions públiques
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/c/c4/Charles_I_execution%2C_and_execution_of_regicides.jpg/220px-Charles_I_execution%2C_and_execution_of_regicides.jpg)
Una aplicació molt popular del cadafal, era una plataforma provisional construïda, generalment de fusta, a la plaça principal d'una ciutat, per executar públicament una pena de mort com a escarment.
Usos religiosos
Per a efectes religiosos a l'edat mitjana es descriu com un tauler de grans dimensions, elevat del sòl més o menys la talla d'un home mitjà, connectat amb un passadís també alçat on s'asseien les autoritats.[4]
Exèquies
Per aquest ús el cadafal té una forma de plataforma elevada sobre una estructura de fusta o tarima allargada, curosament adornada, que se situa als temples o llocs on se celebren les exèquies o sepultures de cos present, per col·locar les restes mortals d'una persona ja sigui directament al damunt, o bé, dins d'un taüt (sarcòfag, o similar), el qual es deixa obert perquè les despulles siguin visibles als concurrents a la cerimònia. Aquest arranjament es fa durant les cerimònies prèvies a la sepultura per rendir honors fúnebres al finat. El cadafal acostuma a decorar-se en negre o en els colors propis del càrrec del difunt, com en el cas de reis i papes, quan es decora en vermell.
Vegeu també
- Patíbul
- Costell
- Guillotina
- Forca (estructura)
- Penjat, arrossegat i esquarterat
Referències
- ↑ cadafal a Optimot
- ↑ cadafal-coromines
- ↑ Joan Aliaga Morell. Documents de la pintura valenciana medieval i moderna II.: Llibre de l'entrada del rei Martí I. Universitat de València, 28 novembre 2011, p. 304–. ISBN 978-84-370-8713-9 [Consulta: 17 octubre 2012].
- ↑ Luis Quirante Santacruz. Del teatro del Misteri al misterio del teatro. Universitat de València, 2001, p. 100–. ISBN 978-84-370-5149-9 [Consulta: 17 octubre 2012].
Enllaços externs
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/4/4a/Commons-logo.svg/30px-Commons-logo.svg.png)
Viccionari